Archianes

Za dob vladaře Akrona Whiteleona, kdy čarodějové ještě nebyly tak nesnášeni, odehrál se tento příběh. Byly to doby kdy si čaroděj říkal téměř každý kdo dělal něco zvláštního, spíše bláznivého, ale i lidé velmy učení jenž se zabývaly skutečně studiem přírodních věd. Každý nový objev byl považován za kouzlo a tak byly "čarodějové" ve společnosti tolerováni. První objevy anestetických účinků květohlavu byly povážovány za velké kouzlo otrávení. Ale přes všechno toto šílenství se formovaly jistí lidé jenž byly až moc zvláštní... Zezačátku se jen stranily lidem, pak někteří mizely na celé dny, někteří dokonce i na týdny. Ale nejzvláštnější byl písař královský známý jako Archianes. Byl to tichý králův služebník již několik let. Nyní ovšem byl známý spíše jako Ledový písař pro jeho ledový pohled a hlas ze kterého až mrazilo. Archianes začal chodit a zapisoval veškeré "kouzla" jenž se v království staly. Nejdříve psal normálně, později však psával nesmyly. Jaké nesmyly? Čísla, spousty čísel, dvouciferná v přesných sloupcích a řádcích, později se vnich objevily i písmena. Každý týden nechával pod pravidelnými zprávami z hradu viset jeden list stouto hatmatilkou. Lidi ho měly za opravdového blázna, ale král byl i nadále s jeho prací spokojen a tak písařova práce mohla v klidu pokračovat dále. Jednoho dne se pod tou hatmatilkou objevila hatmatilka jiná, a později další. Ovšem tyhle nepsal písař. Tyhle byly od jiných lidí, každý byl od někoho jiného. Roznesla se zpráva o nemoci ledového písaře a lidé začaly být podezřívavější a všímavější. Nikdo se nechtěl stát oním člověkem na něhož padají zraky lidí jak na šílence. I lidé zanechali podivností svých a přestaly "kouzlit". Přesto se šířily krajem drby o lidech kteří sbírají vodu prapodivný stylem a vždy jen po troškách, na určitých místech a vždy v noci! Nebo se objevily zprávy o bláznech jenž vylézají na stromy a zde sedí několik dní o pár čutorách vody a dvou třech krajících. Pro strach z nemoci byl vydán zákon nakazující všem obyvatelům, jenž bude určenou budou museti nosit pytlovinu s kapucí zakrývající většinu tělo a to z důvodu prevetivního zarazení šíření ledové nemoci. Pojem ledová nemoc rozšířil samotný král Akron. A vyhlážka byla napsana zcela čistě jeho rukou. A tak se tito lidé začaly označovávat. Ovšem odpověď na sebe nenechala dlouho čekat a objevila se nová zpráva ledového císaře. Lidé si na pytlovinu začaly vyšívat různě barevné ornamenty. Nejprve toto chtěl Akron zakázat, ale nakonec se ukázalo, že čím více barevnější a ozdobená pytlovina, tím větší blázen vní. I zanechal lidi tedy nadále v poklidu. Ovšem pak se začal vytrácet z hradu sám ledový písař a král dostával strach, neboť lidé byly znepokojeni faktem, že ledový písař je stále v jeho službách a že nemusí nosit pytlovinu. I nechal král písaře sledovat. Odhalení bylo šokující. Za branami města v lese blízkém, konala se schůze pytlovin. Špehové se vrátily ke krály se zprávami, jenž nikdy nebylo věřeno. Archianes údajně promlouval k pytlovinám a ukazoval jim ornamenty na jeho robě. Ano písař vlastnil sněhově bílou robu na níž byla ve velké míře rozesety ornamenty, převážně barvy modré. V průběhu pak porozdával svitky pravděpodobně s čísly. A nakonec, prý Archianes proměnil oheň v ohništi jedním mávnutím ruky v ledovou sochu plamenů. Někteří tvrdily, že se v ledu plameny dále hmýtali a praskaly. Písař ovšem dalším pohybem ledovou sošku roztříštil na kopy kop malích střípků ledu. Samozřejmě že král nehodlal věřit takovým to zprávám, ale protože byl moudrý, vyptal se na místo setkání. Zde si každý večer vyčkával, až se konečně dočkal. Přišly opět na stejné místo. Když král sám viděl jakých věcí je Archianes schopný zalekl se. Druhý den vydal tajný příkaz. Všichni stráže měli s úderem osmé hodiny večerní pozatýkat pytloviny a vyhnat je z království, pytloviny jejiž šat byl nejvíce zdoben, byl rovnou veden na špalek. Byla to největší agrese vůči pytlovinám. Co se však stalo ani král nečekal. Pytloviny se bránily všemy možnými živly. Stráže byly páleni na popel, měněni na ledové sochy, které se poté rozpadly, byly odváni vysoko do vzduchu a pád na zem byl velmy bolestivý. přesto se některé povedlo zajmout, jiné popravit. Největší boj se ale odehrával v hradě. Dva pluky si přišli pro Archianese. Ten se však začal ohánět ohněm s takovou ladností. Veškeré jeho útoky byly asi stonásobně ničivější než jakohokoliv jiného pytlovináka. Podpálil hrad ohnivou stěnou, která jeho a zbylé vojáky oddělila od sebe. Co přesně se dělo pak ví jen ti co byly na hradě, ale písař se ještě objevil na hlavní věži a něco zařval, něco v jazyce dosud neznámím. Nikdo neví co zařval, ale pytloviny odešly. Sám písař vyvěsil svojí poslední tajnou zprávu s netajným podpisem "čaroděj Archianes" a pak zmizel z doslechu. Slehla se po nich zem. Král rozzuřen, opravujíce hrad nakázal zabavit jakýkoliv pisařův svitek co v království najdou. Kdo se nebude chtít svitku vzdát nebo ho bude zatajovat stává se společníkem ledového písaře a je okamžitě popraven. Jen jeden svitek je stále vyvěšen před hradem čekající na své rozluštění. Král nabízí vysokou odměnu tomu kdo jako první podá překlad a dokáže jeho pravost. Ony svitky jsou dodnes v existenci a jsou velmy vzácné. Díky těmto svitkům jsme mi lidé schopni kouzlit. Dnes pytlovinám už neříkaj jinak než čarodějové. Ano je to sice označení jaké si samy vybraly, ale hlavně čaroděj je kratší a proto v podvědomí lidí se zaneslo slovo čaroděj než pytlovec. Otázka zní zda-li to byla náhoda, nebo důkaz Archianesovi geniality... Rod Archinesův se v minulosti ještě několikrát objevil a významě pohnul s naším vývojem, to už jsou ovšem jiné příběhy a mě vyschlo v krku... *vypravěč pokynul pohárem a začal upíjet piva.* Každopádně, čarodějové si pokračují ve svých tradicích a i dnes je můžeme potkat, aniž bychom věděli, že to jsou oni.